Організаційні моделі державно-церковних відносин на Волині в радянський період у середовищі православних, римо-католицьких і протестантських громад - Стоколос, Надія Георгієвна (Вісник гуманітарних наук, 2026)
Стаття присвячена аналізу організаційних моделей державно-церковних відносин на Волині в радянський період (1939–1991 рр.) у трьох конфесійних середовищах: православному, римо-католицькому та протестантському. На основі порівняльного підходу автор доводить, що радянська держава не застосовувала єдиної уніфікованої релігійної політики, а виробляла диференційовані управлінські стратегії залежно від чисельності, етнічних асоціацій, ступеня керованості та місіонерської активності кожної конфесійної спільноти. Розкрито базовий механізм радянського контролю над релігійним життям: систему реєстрації громад, інститут уповноважених Ради у справах релігій, нагляд органів державної безпеки за духовенством і вірянами. Показано, як формально задекларована конституційна свобода совісті розходилася з реальною практикою адміністративних обмежень, переслідувань і планомірної ліквідації громад. Щодо православних парафій Волині виявлено модель «контрольованої інтеграції», коли церква зберігала мінімальну інституційну структуру ціною повного підпорядкування державним інтересам і відмови від суспільної самостійності. Римо-католицькі громади опинилися в умовах поступової маргіналізації, зумовленої катастрофічним кадровим дефіцитом, асоціацією з польською етнічною ідентичністю та підозрою щодо звʼязків із «ворожим» Ватиканом. Протестантські спільноти євангельські християни-баптисти, пʼятидесятники, адвентисти сьомого дня зазнавали адміністративного дисциплінування і переслідувань насамперед через свою організаційну гнучкість, місіонерську практику та транснаціональні звʼязки, що принципово суперечило логіці централізованого контролю. Зроблено висновок, що диференційований характер радянської релігійної політики свідчить про її переважно управлінську, а не суто ідеологічну природу: різні конфесії ставали обʼєктами різних технологій державного контролю над суспільною різноманітністю.