Визнання релігійних організацій критично важливими в умовах війни як новий виклик державно-церковних відносин в Україні - Орловський, Роман Володимирович (Вісник гуманітарних наук, 2026)
Стаття присвячена комплексному дослідженню правових, соціальних та політичних аспектів інтеграції релігійних організацій у систему критичної інфраструктури України в умовах воєнного стану. Обґрунтувано необхідність нормативного визнання соціальної ролі церков як суб’єктів, що забезпечують стійкість суспільства під час збройного конфлікту. У роботі використано порівняльний аналіз законодавства України та зарубіжних держав (США, Канади, Великої Британії, ЄС), системно-структурний аналіз функцій релігійних організацій, а також інтерпретативний аналіз норм міжнародного гуманітарного права та Конституції України. Доведено, що в умовах війни релігійні організації в Україні фактично виконують п’ять критичних функцій: гуманітарну (розподіл допомоги), психологічну (реабілітація та душпастирство), соціальну згуртованість (відновлення горизонтальної довіри), волонтерсько-логістичну та функцію збереження національної ідентичності. Виявлено чотири блоки викликів для такого визнання: конституційні обмеження (відокремлення церкви від держави), складність диференціації конфесій у поліконфесійному середовищі (особливо в контексті зв’язків з РПЦ), практичні труднощі фізичного та інформаційного захисту, а також невідповідність між логікою захисту об’єктів культури у міжнародному праві та функціональним підходом критичної інфраструктури Встановлено, що чинний галузевий підхід у законодавстві України не враховує роль релігійних суб’єктів як «агентів стійкості». На основі аналізу трьох міжнародних моделей (прямого включення, партнерства та функціонального визнання) автором обґрунтовано, що для України найбільш прийнятною є адаптована модель функціонального визнання. Вона передбачає закріплення ролі церков у системі цивільного захисту через добровільні угоди про партнерство без формального включення до реєстру критичних об’єктів, що дозволяє зберегти їхню інституційну автономію та уникнути надмірного державного контролю.