Трансформація парадигми безпекового мислення в епоху алгоритмічного управління соціумом - Весеньов, Євген Володимирович (Вісник гуманітарних наук, 2026)
Цифровізація суспільних процесів зумовлює глибинні зміни в способах конструювання безпеки та механізмах соціального регулювання. Інтеграція великих масивів даних, систем штучного інтелекту (далі – ШІ) та предиктивної аналітики трансформує традиційні уявлення про загрозу, контроль і відповідальність. У цих умовах безпекове мислення набуває нових ознак, пов’язаних із переходом від реактивного реагування до випереджального управління поведінковими моделями. Відповідно, це потребує концептуального переосмислення парадигмальних засад організації безпеки. Мета статті полягає в теоретичному обґрунтуванні трансформації безпекового мислення під впливом алгоритмічного управління соціумом та моделюванні нової архітектури взаємодії між безпекою, свободою і контролем. Методи роботи охоплюють системний аналіз, структурно-функціональний підхід, порівняльну реконструкцію еволюції безпекових парадигм, а також моделювання процесів алгоритмічного управління на основі концептуалізації цифрового нагляду та предиктивної аналітики. Результати дослідження засвідчили, що відбувається зміщення суб’єктності безпеки від інституційних суб’єктів до алгоритмічних систем, які виконують функції збору, аналізу та прогнозування поведінкових ризиків. Встановлено, що об’єктом регулювання дедалі більше стають не події, а ймовірні траєкторії поведінки індивідів та груп. Запропоновано порівняльну таблицю еволюції безпекової парадигми, структурну схему алгоритмічного управління соціумом і матрицю трансформації балансу між безпекою, свободою та контролем. Доведено, що нова конфігурація управління характеризується превентивністю, циклічністю та інтеграцією цифрових інструментів у процес ухвалення рішень. Висновки. Трансформація безпекового мислення має системний характер і пов’язана зі зміною онтології загрози, суб’єктності управління та нормативних меж втручання в соціальні процеси. Алгоритмічні механізми формують новий тип регулятивної раціональності, у межах якої безпека набуває прогностичного виміру. Отримані результати створюють підґрунтя для подальших досліджень нормативного забезпечення алгоритмічних систем і розроблення принципів їх відповідального застосування.