Образ імперського та радянського минулого в українському законодавстві (2014 – 2025 рр.) - Дворкін, Ігор Володимирович (Вісник гуманітарних наук, 2025)
Стаття присвячена аналізу еволюції історичного імперського та радянського минулого та українсько-російських відносин в українському меморіальному законодавстві у 2014 – 2025 рр. як відображенню трансформації державної політики пам’яті та суспільних уявлень про радянське й імперське минуле в умовах російсько-української війни. Актуальність дослідження зумовлена тим, що після початку російсько-української війни у 2014 р., а особливо після повномасштабного вторгнення у 2022 р., в Україні відбулися глибокі зміни в підходах до осмислення минулого, що знайшли безпосереднє відображення в нормативно-правових актах. Наукова новизна роботи визначається тим, що меморіальне законодавство 2014–2025 років проаналізовано як специфічне історичне джерело, що відображає динаміку переосмислення минулого на державному рівні в період війни. На основі аналізу законів і постанов Верховної Ради України простежено трансформацію меморіальної політики від співіснування пострадянського та національного наративів до формування цілісної національної моделі історичної пам’яті. Показано, що ухвалення законів про декомунізацію у 2015 р. закріпило відмову від (пост)радянського історичного канону та започаткувало системний демонтаж символів комуністичного режиму. Окрему увагу приділено переосмисленню Другої світової війни в українському законодавстві. Доведено, що після 2022 р. відбулося переосмислення не тільки радянського періоду історії, але й імперського, що призвело до посилення процесів деколонізації та засудження російської імперської політики. Законодавче визначення Росії як держави-терориста, визнання геноцидного характеру її дій, а також ухвалення законів про деколонізацію топонімії та засади державної політики національної пам’яті засвідчили формування нового державного історичного наративу. Зроблено висновок, що еволюція історичного образу Росії в українському меморіальному законодавстві відображає не лише зміну державної політики пам’яті, а й більш широкі зміни у сприйнятті країни-агресора українським суспільством.