Особливості політичних і культурних взаємин Василя-Костянтина Острозького з Московським царством - Родінова, Наталія Леонідівна (Вісник гуманітарних наук, 2025)
Стаття присвячена аналізу політичних, військових та культурно-релігійних взаємин князя Василя-Костянтина Острозького з Московським царством. Мета статті – аналіз характеру взаємин князя В.-К. Острозького з Московським царством. Методологічною основою дослідження є принципи історизму, науковості та об’єктивності, що дають можливість виявити взаємодію структурних частин історіографічного процесу, провести розгляд подій і фактів історії. Новизна дослідження полягає у комплексному аналізі взаємин князя В.-К. Острозького з Московською державою як багатовимірного феномену, що поєднував політичні, військові, релігійно-культурні та інформаційні аспекти. Показано, що образ «єдиновірного союзника», сформований російською історіографією ХІХ – початку ХХ ст., суттєво спрощував реальну політичну поведінку князя, яка була значно складнішою і залежала від ширшого геополітичного контексту. Підкреслено, що релігійно-культурний вимір взаємин В.-К. Острозького з Московією полягав у налагодженні контактів з Афоном, Константинополем і православними центрами Речі Посполитої. Системно окреслено культурно-освітній вимір контактів В.-К. Острозького з Московією через аналіз книгообміну, перекладацьких ініціатив та трансфер інтелектуальних ресурсів. Запропоновано нове прочитання позиції В.-К. Острозького як стратегії оборонного регіонального лідерства. Показано, що його стримана, але послідовна політика оборони Київщини та Волині нерідко вступала у суперечність з очікуваннями корони щодо участі у війнах на східному фронті. Кінець XVI – початок XVII ст. позначився активізацією контактів з Московією, але і в цей час князь залишався прихильником політики обережного миру, вбачаючи головну небезпеку в татарських ордах. У висновках зазначено, що діяльність В.-К. Острозького не може бути зведена до одновимірних схем «дружби» або «ворожнечі». Це була стратегія лідера прикордонного регіону, який поєднував військові, політичні і духовні аргументи, з метою збереження безпеки краю та автономії православної традиції. Отримані результати дозволяють по-новому оцінити місце князя в системі міждержавних відносин Речі Посполитої та визначити перспективи подальших досліджень культурних і релігійних мереж.