Ставлення сучасної політичної еліти до процесу денуклеаризації кінця ХХ століття - Харук, Андрій Іванович; Климович, Наталія Степанівна (Вісник гуманітарних наук, 2025)
У статті проаналізовано процес ядерного роззброєння України у візії сучасної української політичної еліти в умовах російсько-української війни. Розглянуто ключові аргументи, що використовувалися українським істеблішментом для обґрунтування відмови від ядерного арсеналу (економічні, геополітичні та безпекові аспекти). Показано, що основні мотиви політичної еліти полягали в прагненні інтегруватися у міжнародну спільноту та отримати гарантії безпеки від провідних держав світу, зокрема Сполучених Штатів Америки. Відзначено, що міжнародний тиск і зобов’язання України в межах Договору про нерозповсюдження ядерної зброї значною мірою вплинули на ухвалення рішення про роззброєння. Констатовано, що українська політична еліта сприймала Будапештський меморандум як надійний механізм забезпечення територіальної цілісності та суверенітету до початку російсько-української війни. Охарактеризовано еволюцію поглядів політичної еліти на питання обороноздатності після втрати ядерного статусу, що призвело до переорієнтації на євроатлантичну інтеграцію. Відзначено, що російська агресія 2014 року актуалізувала серед політичної еліти України дискусії щодо необхідності зміцнення національних оборонних спроможностей. Зауважено, що значна частина українських політиків вважала, що стратегічна переорієнтація України на співпрацю з НАТО та розбудову власного військового потенціалу має стати єдиним реальним механізмом захисту національних інтересів. Констатовано, що після повномасштабного вторгнення Росії на територію України (2022 р.), в українському політикумі пожвавилися дискусії щодо перспектив відновлення ядерного арсеналу як механізму стримування ворога і гарантування національної безпеки нашої держави. Зазначено, що подібні думки не отримали схвальних відгуків у суспільстві, що привело до переорієнтації політичної еліти на ідеї гарантування недоторканості кордонів шляхом розробки механізмів посилення міжнародної відповідальності за порушення гарантій безпеки, посилення оборонних спроможностей, модернізації Збройних Сил та розширення міжнародної співпраці.