Література європейського Просвітництва - Шваб, Лариса (Вісник гуманітарних наук, 2026)
Мета. Написання статті має наукову й дидактичну мету: огляд просвітницької літератури з опертям на різножанрові твори європейської літератури; вироблення концептуальної лінії викладання історії культури, зокрема історії літератури, студентам вищих навчальних закладів. Методи. Оглядовий характер статті забезпечили логічний і системний виклад основного матеріалу. Художній текст розглянуто як історичне джерело вивчення світоглядних орієнтирів європейського суспільства XVIII ст. і проекцій його розвитку, вироблених інтелектуальними зусиллями філософів, енциклопедистів, літераторів тощо. Результати. Виявлено мислинневі пріоритети специфічного історичного періоду, названого його ідеологами «Просвітництво»: визнання за людиною різного походження природної розумності та потреби в освіченості; виявлення ознак деградації суспільного ладу й висунення ідей ліберального урядування; різножанровість і включення філософії у художній твір як вклад просвітників у майбутнє оздоровленого суспільства. Висновки. Просвітництво – це історична епоха, яка визначала хід історичного розвитку в більшості європейських країн у XVIII ст., хоча й не була єдиною ідейно-естетичною платформою в культурі. Найбільш впливовою течією в культурі Нового часу стало французьке Просвітництво. Просвітництво, як назва нової ідеології, походить із християнської традиції. Як це часто буває в секулярній культурі, образ світла був докорінно змінений. Ішлося про просвітлення людини світлом розуму, який присутній у світобудові і в людині, зокрема. Як і свого часу гуманізм Відродження, Просвітництво не було лише літературним напрямом, а філософською, соціальною і етичною платформою, яка відобразилася в мистецтві та літературі. Європейські літератури характеризуються: спільністю ідейних устремлінь, прихильність до мистецтва, що перетворює світ; інтенсивністю естетичної думки; жанровою різноплановістю – від есею, мемуарів, епістолярії до роману, ціною ліризму (поезії); образним творенням нового типу героя – праобразу трибуна французького Конвента; подоланістю роздробленості літератур та зацікавленістю літературами сусідніх народів тощо.