Міжкультурна комунікація та номадизм сучасного світу - Юрченко, Любов Іванівна; Старовойтова, Ірина Іванівна (Вісник гуманітарних наук, 2025)
Комунікація є невід’ємною складовою життя людини та однією з головних засад існування суспільства, адже суспільство — це, передусім, сукупність зв’язків і взаємин між його учасниками. Міжособистісні відносини виникають незалежно від їхнього масштабу й відіграють ключову роль у функціонуванні як малих, так і великих соціальних груп і спільнот, а також у налагодженні різноманітних форм взаємодії. Соціальна комунікація спрямована на передачу ідеї від відправника до отримувача з метою вплинути на його поведінку, знання та соціальні установки. Метою статті є аналіз та демонстрація впливу сучасного номадизму на характер міжкультурної комунікації та поведінки особистості в умовах сьогоденних процесів. Для досягнення поставленої мети використано низку теоретичних методів, зокрема аналіз наукової літератури, філософських джерел та досліджень, а також методи порівняння та узагальнення, внаслідок чого комунікація розглядається у трьох основних вимірах: як передача інформації, ідей та емоцій за допомогою знаків і символів; як процес, що з’єднує елементи соціальної системи; і як інструмент, за допомогою якого можна інтерпретувати поведінку іншої особи. Міжкультурна комунікація, як поняття, визначається тим, що вона: виступає одним із ключових способів встановлення соціальних зв’язків між людьми; відображає умови та універсальний соціально-психологічний механізм взаємодії між соціальними суб’єктами; є особливим типом вмотивованої та цілеспрямованої діяльності, що орієнтована на обмін ідеями, знаннями, досвідом, уявленнями, емоціями, а також нормативно-ціннісними моделями поведінки та діяльності. У результаті дослідження з’ясовано, шо соціальні виміри людського буття через номадизм включають такі явища людського існування, як добровільне, заплановане, примусове переселення народів; оцінку причин переселення, міграції, активності людського буття, рухів проти кордонів і проти расизму, колоніалізму і неоколоніалізму, свободи пересування, інституту надання притулку і його сьогоднішнього стану. Всі ці параметри реалізуються в полі комунікації. Результати дослідження підкреслюють важливість міжкультурної комунікації для розуміння та управління соціальними процесами, пов’язаними з міграцією, різноманітністю та глобалізацією. Зокрема, отримані висновки можуть бути використані для розробки ефективних стратегій соціальної адаптації, зменшення конфліктів на ґрунті культурних відмінностей та сприяння позитивній інтеграції мігрантів у нових спільнотах. Це має важливе значення для органів державної влади, міжнародних організацій та громадських ініціатив, що працюють у сфері міжкультурних відносин та соціальної політики.