Конфлікти компетенцій та управлінські стратегії нацистської цивільної адміністрації за Клауса Зельцнера на території генерального округу «Дніпропетровськ» - Тішин, Олександр Володимирович (Вісник гуманітарних наук, 2026)
У статті проаналізовано природу та особливості конфліктів компетенцій у системі нацистської цивільної адміністрації генерального округу «Дніпропетровськ» у період Другої світової війни крізь призму діяльності Клауса Зельцнера. Основну увагу зосереджено на взаємодії між різними складовими окупаційного апарату – цивільною владою, військовими структурами та партійними інституціями, а також на виявленні причин виникнення управлінських суперечностей і способів їх часткового врегулювання на регіональному рівні. Визначено, що система управління в межах округу характеризувалася розмитістю повноважень, конкуренцією між центрами влади та нестабільністю адміністративних практик, що посилювалося як кадровою політикою нацистського керівництва, так і специфікою воєнних умов. Простежено, що на рівні середньої адміністративної ланки ці суперечності набували прикладного характеру та безпосередньо впливали на процес реалізації окупаційної політики. Проаналізовано управлінські підходи К. Зельцнера, які поєднували елементи примусу з прагматичними спробами налагодження обмеженої взаємодії з місцевим населенням. Показано, що така стратегія частково знижувала напруженість у функціонуванні адміністративного апарату, однак водночас вступала у суперечність із жорсткими директивами вищого керівництва. Окрему увагу приділено впливу особистісного чинника на ухвалення рішень та адаптацію загальних управлінських настанов до конкретних умов регіону. У результаті дослідження доведено, що конфлікти компетенцій були системною рисою нацистського окупаційного управління і суттєво впливали на ефективність функціонування адміністрації. Встановлено, що навіть відносно гнучкі управлінські стратегії не змінювали експлуатаційної сутності окупаційного режиму, а внутрішні суперечності лише ускладнювали реалізацію його політики. Дослідження дозволяє поглибити розуміння механізмів функціонування окупаційної влади на регіональному рівні та ролі індивідуального чинника в умовах інституційної нестабільності.