Криза у фундаментальній фізиці: епістемологічні наслідки вузької спеціалізації та міждисциплінарний імператив - Столяров, Андрій Дмитрович (Вісник гуманітарних наук, 2026)
Мета цього дослідження полягає у здійсненні комплексного філософсько-методологічного та педагогічного аналізу поточної кризи у фундаментальній фізиці, що розглядається не просто як локальний теоретичний тупик, а як закономірний наслідок системної кризи в освіті, породженої історичним розмежуванням наук та гіпертрофованою вузькою спеціалізацією наукових кадрів. Методи дослідження ґрунтуються на принципах діалектичного методу, історизму, єдності логічного та історичного, а також на системному аналізі масиву сучасних наукометричних метадосліджень щодо ефективності монодисциплінарних та міждисциплінарних наукових колаборацій. Крім того, застосовано концептуальний апарат гегелівської діалектики (взаємозв’язок абсолютної та відносної істини) та філософсько-педагогічні ідеї щодо політехнічного виховання. Результатидемонструють, що історичний процес виокремлення науки з єдиного тіла натурфілософії, зумовлений імперативами матеріального виробництва, породив фундаментальне протиріччя між універсальною природою наукового пізнання та жорсткими межами предмета дослідження. Розглянуто об’єктивні контраргументи щодо необхідності спеціалізації через зростаючий «тягар знань», проте показано, що сучасна тенденція до ранньої профілізації формує кадри, не здатні до цілісного, системного бачення об’єктивної реальності. Аналіз метадосліджень підтверджує, що «чистий» спеціаліст об’єктивно стикається зі стагнацією, тоді як найбільш впливові відкриття є прерогативою міждисциплінарних колективів, що інтегрують різноманітні методології. Обґрунтовано тезу про те, що всі науки, включно з технічними та природничими, є за своєю суттю гуманітарними, оскільки вони є формами людської суспільної практики, що повертає наукову думку до ренесансного розуміння studia humanitatis. Висновки стверджують нагальну необхідність радикальної відмови від ранньої вузької спеціалізації на користь політехнічного виховання. Лише впровадження справжнього політехнізму, який забезпечує вільну зміну видів діяльності та розуміння глибинних взаємозв’язків між усіма формами руху матерії, здатне сформувати вченого нового типу, який буде прагнути абсолютної істини, не обмежуючись відносними конструктами та догмами.