Еволюція феномену аномії: від Дюркгайма до сучасної дезорганізації суспільства» - Тарадай, Олександр Леонідович (Вісник гуманітарних наук, 2025)
У статті здійснено соціально-філософський аналіз феномена аномії як комплексного прояву духовної, моральної та інституційної кризи сучасного суспільства. Дослідження ґрунтується на міждисциплінарній інтерпретації класичних і сучасних підходів до розуміння аномії — від морально-нормативної концепції Е. Дюркгайма до структурно-інституційних та мережевих моделей кінця ХХ — початку ХХІ століття. У роботі узагальнено результати 24 перевірених наукових джерел, що репрезентують еволюцію проблематики аномії від її соціологічного походження до філософсько-антропологічного виміру. Методологічну основу становлять принципи історизму, структурно-функціонального аналізу, соціального конструктивізму та філософської герменевтики, що дозволило відтворити динаміку поняття «аномія» у різних соціокультурних контекстах. Встановлено, що аномія є не тимчасовим розладом соціального порядку, а стійким станом цивілізаційної напруги, який охоплює як соціальні інститути, так і духовний досвід людини. У результаті дослідження виокремлено три ключові рівні прояву аномії: структурний — розрив між культурними цілями та легітимними засобами; інституційний — дисбаланс між системами суспільних функцій і моральною узгодженістю; екзистенційний — внутрішня втрата сенсу, спричинена надміром комунікацій і дефіцитом ціннісної взаємності. Сучасна аномія постає як хронічний стан соціальної рівноваги без морального ядра. Її стабільність ґрунтується не на ціннісній узгодженості, а на функціональній самодостатності систем, у яких технічна ефективність замінює етичну узгодженість. У такому суспільстві порядок підтримується не через моральну солідарність, а через механізми управління, що роблять духовну єдність зайвою. Це і є нова форма цивілізаційної стабільності — безсенсова, але стійка. Наукова новизна полягає у філософській реконцептуалізації поняття аномії як універсальної моделі осмислення соціального розпаду в умовах модерності та глобальної комунікації. Запропоновано бачення аномії не лише як діагнозу кризи, а як категорії, що відкриває можливість формування нової етики взаємності й відповідальності. Отримані результати створюють теоретичну основу для подальших досліджень моральної реінтеграції суспільства в епоху цифрової цивілізації.