Особливості сфери охорони культурної спадщини в Азербайджанській Республіці - Харковенко, Роман Володимирович (Вісник гуманітарних наук, 2025)
Мета статті: Розглянути та проаналізувати особливості пам’яткоохоронної галузі Азербайджанської Республіки. Завдання: Здійснити огляд стану сфери охорони культурної спадщини, принципів впровадження державної політики розвитку охорони пам’яток вказаної країни. Методологію дослідження сформували принципи історизму, системності, загальнонаукові методи логіки, компаративного аналізу, спеціально-історичні методи (історіографічного аналізу, історико-системний, хронології, істориико-генетичний, ретроспективного аналізу, порівняльно-історичний). Наукова новизна полягає в дослідженні етапів становлення та розвитку сфери охорони культурної спадщини Азербайджанської Республіки, національних особливостей пам’яткоохоронного законодавства означеної країни. У статті розглядаються питання визначення складу культурної спадщини Азербайджанської Республіки. Автор на основі дослідження наукових та нормативних джерел викладає особливості законодавства у сфері охорони культурної спадщини, наводить класифікацію пам’яток, формулює висновок щодо необхідності вивчення в закладах освіти історичних аспектів охорони пам’яток культурної спадщини. Висновки та результати дослідження. У науці проблема охорони культурної спадщини в Азербайджанській Республіці практично не розкрита. Публікацій із цієї теми дуже мало. Тому вважаємо за необхідне надати додаткові аргументи на користь необхідності наукового дослідження поняття та складу культурної спадщини, адже пам’ятки культурної спадщини – національне багатство азербайджанського народу. На сьогодні в Азербайджані під охороною знаходяться понад 6 тис. історичних та культурних пам’яток, монументів, зразків декоративного мистецтва. За рівнем культурної значущості відповідно до статті 7 Закону «Про охорону пам’яток історії та культури» пам’ятки поділяються на пам’ятки світового, державного та місцевого значення. Проте, в пам’яткоохоронному законодавстві Азербайджанської Республіки немає критеріїв, відповідно до яких пам’ятки відносяться до тієї чи іншої категорії культурної значущості, але вказується, що розподіл пам’яток за категоріями значимості згідно із міжнародними нормами проводить та затверджує відповідний орган виконавчої влади на підставі висновку Національної академії наук Азербайджану. За загальноприйнятою практикою пам’ятками світового значення вважають об’єкти, які включені до Списку всесвітньої спадщини ЮНЕСКО. Таких пам’яток в Азербайджанській Республіці два: кріпосне місто Баку з палацом Ширваншахів та Дівочою вежею; Гобустанський культурний ландшафт із наскельними малюнками. Крім того, 10 об’єктів запропоновані Азербайджанською Республікою як кандидати на включення до Списку всесвітньої спадщини ЮНЕСКО. Матеріальним та духовним багатством азербайджанського народу є азербайджанський килим як результат інтелектуальної діяльності. Як зазначається в статті 1 Закону «Про збереження та розвиток азербайджанського килимового мистецтва» від 7 грудня 2004 № 799-IIГ, азербайджанський килим відображає естетичний світогляд, художній талант, самобутність і культурну ідентичність народу. Традиційне мистецтво килимарства в Азербайджанській Республіці полягає в тому, що килими робляться вручну. Це сімейна традиція, що передається від покоління до покоління. Згідно із статтею 34 Закону «Про культуру» в Азербайджанській Республіці ведеться облік культурних цінностей в Державному переліку національного культурного майна та Охоронних переліках культурних цінностей відповідних територій. До цих переліків включаються відомості про походження культурної цінності, її власника, опис об’єкта, вартість та ступінь охорони. Виходячи з цих даних, власнику культурної цінності видається свідоцтво. Необхідно наголосити на тому, що в Азербаджанській Республіці діє ефективна система відповідальності за знищення, пошкодження або руйнування пам’яток культурної спадщини. У висновку зазначимо, що в установах освіти Азербайджанської Республіки фактично не вивчаються аспекти охорони, використання та відновлення пам’яток культурної спадщини. Аналогічна ситуація склалася і в інших країнах. Напевно, це не зовсім правильно з погляду підготовки майбутніх спеціалістів для пам’яткоохоронної галузі, правоохоронних органів, місцевої влади, центральних органів виконавчої влади. Тому доцільно організувати у закладах освіти навчання з різних аспектів охорони, використання та відновлення культурної спадщини.