Знищення релігійних інституцій як інструмент радянізації західноукраїнських територій (1939–1941 рр.) - Галицька-Дідух, Тамара Вячеславівна (Вісник гуманітарних наук, 2025)
У статті розглянуто політику радянізації західноукраїнських земель у 1939–1941 роках, що передбачала глибоку трансформацію соціального й культурного середовища регіону. Одним з основних завдань цієї політики було знищення релігійних структур. Після входження цих територій до складу УРСР радянська влада вдалась до цілеспрямованих заходів для послаблення впливу церкви та духовних основ місцевого населення. У цьому процесі широко застосовувалися репресивні дії, адміністративний тиск і масштабна пропагандистська кампанія, що мала сформувати негативне сприйняття церкви як противника соціалістичної ідеології. Метою статті є аналіз політики радянізації в Західній Україні в 1939–1941 роках крізь призму знищення релігійних інституцій як механізму глибокої соціальної трансформації, що сприяв підриву культурної й духовної ідентичності населення та послабленню національних рухів. Ця політика стала частиною ширшої стратегії державної влади, що охоплювала не лише економічні та соціальні реформи, але й культурну ідеологічну боротьбу. У роботі застосовано такі методи: історико-аналітичний, документальний та контекстуальний аналіз для реконструкції політики радянської держави щодо церкви та духовенства. У результатах дослідження доведено, що радянська влада здійснювала адміністративний тиск, репресії та інформаційну кампанію для ліквідації церковної структури й дискредитації духовенства. У статті розкрито методи дискредитації церкви, яку зображували «ворогом народу», а священників – зрадниками та ворогами соціалістичного ладу. Особливу увагу приділено пропагандистському супроводу цієї кампанії, зокрема публікаціям у газетах, публічним лекціям та агітаційним матеріалам. У висновках зазначено, що знищення релігійних інституцій у Західній Україні було важливою частиною радянізації, спрямованої на формування «нової людини», лояльної до соціалістичного режиму. Антирелігійна пропаганда й репресії спричинили значні зміни в духовному житті населення, хоча не змогли остаточно знищити релігійні практики та значення церкви для частини громадян. Цей процес мав тривалі наслідки для культурної ідентичності регіону, що відчувалися ще впродовж наступних десятиліть.